Me menemme Kuuhun.
Me menemme Kuuhun tällä vuosikymmenellä.
Emme siksi, että se on helppoa, vaan siksi, että se on vaikeaa.
- Katso. - Kaunista.
Tämä on yksi elämäni hienoimpia hetkiä.
Ennen Sikstuksen kappelin maalaamista
Michelangelon täytyi rakentaa valtava teline,
jotta hän pystyi maalaamaan kattoa
häiritsemättä kappelin päivittäistä käyttöä.
Hän kehitti erityisiä vahamalleja tutkiakseen valaistusta,
joka kopioitiin sitten freskoihin. Hän kehitti myös hitaasti kuivuvan kipsin.
Hänellä oli jatkuvia aikataulupaineita, sillä turhautuneet kirkonmiehet
ja paavi halusivat katon valmiiksi.
Työ oli epämukavaa ja loputonta.
Märkä maali ja kipsi tippuivat tämän miehen kasvoille,
joka ei ollut maalari vaan kuvanveistäjä.
Kaikissa ihmisen mielikuvituksen suurissa töissä on tällaisia haasteita,
oli kyseessä sitten maailmaamme kuvastava kirkon kattomaalaus
tai maailmankuvamme, josta kertoo matka
Maasta Kuuhun.
Osa viisi
KOHTAAMINEN KUOLEMAN KANSSA
Vuosien ajan ainoat ihmiset,
jotka ajattelivat kuulentoa, olivat science fiction -kirjailijat.
MINNE ROBOTIT MENEVÄT KUOLEMAAN
Lokakuussa 1 957 Neuvostoliitto laukaisi Sputnikin ja kaikki muuttui.
Yhtäkkiä Kuuhun meno oli mahdollista.
Kysymys kuului, miten sinne päästäisiin.
Neljä kuukautta Sputnikin jälkeen Wernher von Braun puhui NACA: n johtajalle.
HELMIKUU 1958
Hän esitteli kaksi parasta vaihtoehtoa.
Menetelmiä on kaksi. Ensimmäinen on suora nousu.
Rakennetaan valtava raketti ja laitetaan kapseli sen päälle.
Lennetään suoraan Kuuhun.
Toinen menetelmä on kohtaaminen Maan kiertoradalla.
Emme käytä yhtä suurta rakettia
vaan suoritamme useita laukaisuja pienemmillä raketeilla,
joista kukin kantaa yhtä aluksen komponenttia.
Yhdistämme osat kiertoradalla...
...ja lennämme.
Ovatko nämä ainoat menetelmät, joilla Kuuhun pääsee?
Ovat.
Itse asiassa oli muitakin ideoita.
Aloimme pohtia: "Mitä voimme tehdä juuri nyt?"
Sitten keksimme.
Kuu!
Kohtaaminen voi tapahtua Kuun pinnalla.
- Ongelma ei ole Kuuhun pääsy. - Se on helppoa.
- Ei ole. - Suhteellisen.
- Aika helppoa. Ongelma on paluu. - Joten ehdotamme...
Lähettäkää Kuuhun aluksia, jotka kantavat polttoaineen ja tarvikkeet paluuta varten.
Kun astronautit saapuvat,
siellä on jo kaikki, mitä he tarvitsevat palatakseen.
Lähetämme ihmisen Kuuhun niiin pian kuin mahdollista.
Viemme hänet sinne.
- Voimme lähettää tarvikealuksia. - Kunnes keksimme, miten hän voi palata!
Se on...
Ei. Olen pahoillani, hyvät herrat.
Emme missään tapauksessa tekisi mitään sellaista.
Olen pahoillani.
Näytti siltä, että käytettäisiin joko suoraa nousua tai kohtaamista Maan kiertoradalla.
Molemmissa tapauksissa Kuuhun laskeutuva alus näyttää tuolta.
Kyllä, tällaiselta.
Sen ei tarvitse näyttää tältä.
Chance Vought Industries -yrityksessä Teksasissa
insinööri Tom Dolan keksi mielenkiintoisen idean.
Oletteko kuulleet venäläisestä Juri Kondratjukista?
En.
Vuonna 1916 hän keksi jotakin, jonka me olemme unohtaneet.
Kuuhun pääsy on painosta kiinni.
Katsokaa tätä. Se on 20 metriä korkea.
Painaa ainakin parisataa tonnia.
Täytyykö se kaikki viedä Kuun pinnalle? Ei.
Kondratjuk pohti...
Minä pohdin...
...että mitä jos mukaan otettaisiin pienempi,
kevyempi alus laskeutumista varten?
Jokin... tämäntapainen.
Sillä ei voisi palata Maan ilmakehään.
Tiedän. Pitää palata aluksella, jolla lennettiin Maasta.
Se tarkoittaa, että on kohdattava Kuun kiertoradalla.
Aivan. Von Braun kutsuu menetelmäänsä kohtaamiseksi Maan kiertoradalla.
Tämä on kohtaaminen Kuun kiertoradalla.
Emme tiedä, onko kohtaaminen mahdollista Maan kiertoradalla,
ja sinä haluat tehdä sen Kuun kiertoradalla.
Eikö se olisi vaarallista?
En tiedä.
Olisiko?
Herra Dolan, tämä on erittäin kiinnostava idea.
Antakaa meidän harkita sitä.
- Olen tehnyt raportin. - Kaikki, mitä tarvitsen, on täällä näin.
Kiitos ajastanne.
Kohtaaminen Kuun kiertoradalla olisi voinut olla
pelkkä maininta avaruustutkimuksen historiassa,
jos raportti ideasta ei olisi päätynyt Erään NASAn insinöörin,
John Houboltin pöydälle.
Lukiessaan raporttia Houbolt reagoi kuten muutkin.
Kohtaaminen Kuun kiertoradalla vaikutti kaukaa haetulta.
Mutta mitä enemmän hän luki, sitä enemmän siinä oli järkeä.
Luettuaan raportin loppuun John Houbolt tiesi, että se oli siinä.
Näin päästäisiin Kuuhun.
Olen kirjoittanut viime viikkoina tämän raportin
kohtaamisesta Kuun kiertoradalla. Se kiinnostaa teitä varmasti.
Katso Houboltia.
Hän lukee raportin ja on kuin vuorelta palannut Mooses.
- Hän on vain vähän innoissaan. - Hän nolaa itsensä.
Kuulitko, mitä Heatonin lautakunnassa tapahtui?
Häntä ei edes päästetty tekniikan konferenssiin.
Hän tajuaa vihjeen ja luovuttaa.
Hän aikoo kirjoittaa Seamansille.
- Seamans ei ole hänen esimiehensä. - Tiedän.
- Hän voi saada potkut. - Tiedän.
"Hyvä tri Seamans, jokseenkin yksinäisenä äänenä
"haluaisin kertoa teille ajatuksista,
'jotka ovat vaivanneet minua viime kuukausina.
"Olen lukuisia kertoja yrittänyt...
"...kiinnittää NASAn huomion konseptiin, jossa kohtaaminen on Kuun kiertoradalla.
"Valitettavasti mielenkiintoa on ollut vähän.
"Haluammeko päästä Kuuhun vai emme?"
Kyllä, välittömästi.
Tätä on vielä kahdeksan sivua, ja sitten 40 sivun raportti. Hyvä jumala!
Voin soittaa puhelun. Hän ei tee sitä toiste.
Odota. Kirjoita hänelle vastaus.
Sano, että hänen ideassaan on hyviä puolia ja että lähetän sen Brainerdille.
Tarkista sitten, onko tällä Houboltilla pian loma tiedossa,
sillä hän totisesti tarvitsee sellaisen.
"Jokseenkin yksinäisenä äänenä." Selvä.
Onko siinä hyviä puolia?
Se on kiehtova ajatus.
Hieman riskialtis, mutta sillä voisi vähentää painoa.
On sula mahdottomuus, että kohtaaminen Kuun kiertoradalla olisi ratkaisumme,
mutta se on silti mielenkiintoinen.
Nähdään kolmelta.
Heinäkuussa 1 962 idea, jonka onnistuminen oli sula mahdottomuus, onnistui.
NASA valitsi kohtaamisen Kuun kiertoradalla keinoksi, jolla Kuuhun päästäisiin.
Kysymys olikin nyt, kuka rakentaisi laskeutumisaluksen.
MARRASKUU 1962
Nimeni on Tom Kelly.
Vaalien jälkeisenä päivänä vuonna 1 962 odotimme Grummanilla
pomoni Joe Gavinin soittoa.
Voisiko lyijykynän naputtaja lopettaa, jos henkesi on sinulle kallis.
Anteeksi.
Onko kuulunut mitään?
On, Frank. Saimme urakan.
Pidämme vain hetken hiljaisuuden yrityksille, jotka eivät saaneet sitä.
Tämä on älytöntä.
Voimme joutua odottamaan vielä tunninkin.
Palataan töihin. Ilmoitan, kun kuulen.
Tom Kelly.
Hei, Joe.
Meidät on... Ymmärrän.
Selvä. Kiitos.
Kuulemiin.
Pelkäänpä, että saatte kertoa huonot uutiset perheillenne.
Ette näe heitä pariin vuoteen,
sillä urakka on meidän!
Sinä teit sen, Tom.
Yritän osua vesipeltiin.
Urakka. Sinä teit sen.
Me teimme sen yhdessä. Me kaikki.
Aikamoinen juttu.
- "Long Islandin poika menestyy." - Niin, niin.
"Paikallinen poika saa hallituksen antamaan
"longislandilaiselle yhtiölle puoli miljardia dollaria."
Kumipallot saat maksaa itse.
TAMMIKUU 1963
Jos paino ei olisi tässä tekijä, saisimme tämän vuodessa valmiiksi.
Totta, mutta paino on tärkein tekijä.
Jos löytäisimme pikkuruisia astronautteja, tämä olisi kuukaudessa valmis.
Meillä on seitsemän vuotta aikaa. Käytetään se.
Seitsemän vuotta.
No, aloitetaan sitten.
Suunnitelmassa on viisi jalkaa. Mielestäni neljä olisi parempi.
Se olisi yhtä vakaa, eikä häiritsisi asennonsäätöraketteja.
Tehdään laskeutumisvaiheesta kahdeksankulmainen.
HELMIKUU 1963
Pyöreästä olisi enemmän haittaa kuin hyötyä.
Paljonko nämä ikkunat painavat, Bob?
MAALISKUU 1963
- En tiedä. Puolisen kiloa. - Bob.
- Oikeatko? - Niin.
Vähintään 250 kiloa.
- lhanko totta? - Kyllä.
- Tarvitaanko niitä? - Tarvitaan.
Astronautit haluavat varmasti nähdä, minne menevät.
Täytyykö ikkunoiden olla näin suuret?
Totta kai. Muuten he eivät näe istuimistaan.
- Mitä? - Entä jos he eivät tarvitse istuimia?
- Heillä on oltava istuimet, John. - Miksi? He voivat lentää seisaaltaan.
- Heidän täytyy laskeutua. - Kuudesosan painovoimassa.
Jalat ovat hyvät iskunvaimentimet.
Jos he seisovat, he voivat olla lähempänä ikkunaa,
joten he näkevät paremmin
emmekä tarvitse niin suuria ikkunoita.
- Mitä mieltä olet? - Se on mielenkiintoista.
Mutten näe sen onnistuvan. Valitan.
Hyvä yritys.
Autetaan häntä näkemään.
Mikä hitto tuo on?
Teimme tämän sen sijaan, että olisimme nukkuneet.
Nyt näen kyllä.
TOUKOKUU 1963
Loistavaa. Soitan Joe Gavinille budjetista.
Vielä yksi juttu. Lämpökilvet.
Ne painavat liikaa laskeutumisvaiheessa.
En usko, että tarvitsemme kilpiä.
Lämpötila on 120 celsiusastetta auringonvalossa
ja 156 miinusastetta varjossa, mutta emme tarvitse lämpökilpiä.
Sarkasmista onkin apua.
Ehkä voimme käyttää jotakin muuta kuin tähän asti käytettyjä kilpiä.
Se näyttää tältä. Kaptonkerrosten välissä on mylar-kalvoa, ja päällä on nikkelikalvo.
ELOKUU 1963
Kuinka ohutta mylar on?
- Sentin 3 000:nnesosa. - No jaa.
Kunhan se on tarpeeksi vahvaa.
Käytämme pari tusinaa kerrosta joka puolella.
Enemmän rakettien ympärillä, missä sitä tarvitaan. Se riittää.
Katsotaan, miten se pärjää testeissä.
Sitten luukut.
Meillä on tällä hetkellä kaksi telakointiluukkua. Ne painavat liikaa.
Puhuin Owenille NASAssa
ja North Americanin John Healeylle. He ovat samaa mieltä.
Panemme vain yhden telakointiluukun yläosaan
ja käytämme etuluukkua ulostuloon.
Kun he palaavat, heidän täytyy telakoitua ilman näköyhteyttä.
Laitamme yläosaan ikkunan, niin että lentäjä voi katsoa ylös.
Toinen ikkuna. Paljonko se painaa?
En tiedä. Vähemmän kuin toinen telakointiluukku.
Siinä tapauksessa kuumoduulin lentäjän
on käännyttävä 90 astetta akselin ympäri.
Vasen roll onkin vasen yaw.
- Mutta vasen yaw onkin oikea roll... - Arnold.
Astronautit ovat älykkäitä. He osaavat kyllä.
LOKAKUU 1963
Luukkuihin tulee vielä muutoksia.
Puhuin juuri Pete Conradille.
Koska selkäreput ovat neliönmuotoisia, luukunkin on oltava.
JOULUKUU 1963
Mitä pidit siitä, kun Ed heilui edestakaisin kuin Tarzan?
Niin. Köysitikkaita ei oteta lennolle.
Soitan suunnittelulautakuntaan.
Voimme laittaa puolat etujalkaan.
Vielä yksi juttu. Nimi ei ole enää kuumatkamoduuli.
Kaikkien mielestä "matka" kuulostaa siltä, että kysymyksessä on kouluretki.
Tästä lähtien sitä sanotaan kuumoduuliksi.
Aion silti käyttää lyhennettä "LEM".
Tee niin kuin huvittaa, John.
No...
Aletaan sitten rakentaa niitä.
MAALISKUU 1964
Kuvataan kaikki, mitä teemme.
Haluatko näyttää NASAlle, mihin sen 500 miljoonaa menee?
Haluan näyttää lapsilleni, mitä tein heidän kasvaessaan.
Jokainen LEM täytyi tehdä käsin.
Sen osia ei voinut tilata mistään,
ja koska moduulissa oli kaikki uutta,
kaikki täytyi testata yhä uudelleen.
Lennonohjausraketit,
moottorit,
laskutelineen käyttö.
Piti saada selville, miten LEM reagoisi
ankarassa auringonpaisteessa tai hiekkamyrskyssä.
Piti tietää, miten laskuteline toimisi kaltevalla pinnalla.
Tuhansia testejä päivästä toiseen... vuosien ajan.
Jotkin testit sujuivat hyvin.
Toiset eivät.
Tämänkö takia jalka katkesi?
Tein väärän laskelman pari kuukautta sitten.
Kaikki pohjautui sen jälkeen siihen.
Olen pahoillani.
- Milloin huomasit sen? - Eilen illalla.
Tarkistin laskelmat testin jälkeen.
Ymmärrän, jos...
Tiedättehän.
Mene kotiin.
Lepää vähän.
Kuule...
Tulitko kertomaan minulle heti kun tiesit, vai yrititkö peitellä jälkesi?
Teit oikein.
En tarkoita tätä.
Tämä on huono juttu.
Mutta niin kauan kuin kaikki tunnustavat virheensä, meillä on mahdollisuus.
Jos ne lakaistaan maton alle,
emme pääse New Jerseyhin, Kuusta puhumattakaan.
Mene lepäämään vähän.
Jos totta puhutaan, olimme alusta saakka aikataulusta jäljessä.
Mutta virheet ja laskuvirheet olivat siitä vain pieni osa.
Varsinainen ongelma oli se, ettei LEM ollut yksi avaruusalus vaan kaksi alusta.
LEMin alapuolisko, laskeutumisvaihe,
käsitti moottorin, jolla astronautit ohjaisivat laskeutumista.
Kuukävelyn jälkeen laskeutumisvaihe toimisi laukaisualustana
nousuvaiheelle, LEMin ohjaamolle,
jolla astronautit lentäisivät Kuun kiertoradalle
kohtaamaan komentomoduulin.
Tämä nousuvaihe kuului LEM 3:een.
LEM 1 ja 2 oli suunniteltu ja rakennettu miehittämättömiä lentoja varten.
LEM 3 olisi ensimmäinen, jolla astronautit lentäisivät.
Teimme töitä käsi kädessä astronauttien kanssa LEM-ohjelman alusta saakka.
He näyttivät, mitä teimme oikein...
... ja mitä teimme väärin.
Heidän huomionsa oli jo varhaisessa vaiheessa LEM 3:ssa,
mutta vasta marraskuussa 1 966
NASA päätti, mikä miehistö sillä lentäisi.
Puhuin juuri Deke Slaytonille.
Miehistö, joka lentää LEM 3:n avaruuteen
ensimmäisellä miehitetyllä kuumoduulin lennolla on seuraava.
Komentaja Jim McDivitt, Gemini-veteraani, yksi ohjelman parhaimpia lentäjiä.
Komentomoduulin lentäjä Dave Scott, toinen Gemini-veteraani.
Ja McDivittin vierellä kuumoduulissa on Rusty Schweickart, ensikertalainen.
Mikä tahansa miehistö olisi hyvä, mutta nämä pojat...
Meillä kävi onni,
koska tämä lento ei tule olemaan helppo.
Emme ole enää järvellä, Jim. Voimmeko puhua työasioista?
Jos välttämättä haluat.
Olen tutkinut lentosuunnitelmaa. Se on hieman karkea.
- Se on aika kunnianhimoinen. - Ei se ole kunnianhimoinen
vaan mahdoton.
Kaikki keskittyvät meidän LEM-lentoomme. Se on vain pieni osa.
Jokaisella lennolla tehdään juttu, jota ei ole ennen tehty. Tällä tehdään kymmenen.
Ensimmäinen miehitetty LEM-lento, ensimmäinen LEMin irrotus,
ensimmäinen ihmisen lento LEMillä avaruudessa.
Ja me vain lennämme LEMillä.
Väärin.
Ennen kuin voimme edes irrottaa LEMin komentomoduulista,
meidän on varmistettava, että voimme tehdä hätäsiirron aluksesta.
Se tarkoittaa, Rusty,
että sinun täytyy testata PLSS-reppua avaruudessa ensimmäistä kertaa.
Dave, sinä jäät yksin komentomoduuliin.
Sitäkään ei ole ennen tehty.
Sitten alkaa hauskuus.
Minä käynnistän raketin ja katson, lentääkö LEM.
Jos lentää, Rusty ja minä viemme laskeutumismoottorin neitsytmatkalleen.
Menemme sadan mailin päähän.
Jos Jumala suo, nousumoottori syttyy, ensimmäistä kertaa avaruudessa.
Rusty ja minä palaamme ja telakoimme kahden miehen aluksen ensimmäistä kertaa.
Ennen tekemättömiä asioita on siis vain yhdeksän.
Autahan peräkärryn kanssa.
Mutta olette oikeassa. Se on paljon yhdelle lennolle. Ehkä liikaa.
Jos saamme edes puolet tehtyä, se on menestys.
En malta odottaa!
Scott meni Downeyyn työskentelemään komentomoduulin parissa,
ja McDivitt ja Schweickart liittyivät seuraamme Long Islandilla.
ELOKUU 1967
Haluatteko viedä sen koeajolle?
- Hitsi, isä. Saammeko? - Totta kai.
Kunhan ette aja tankkia tyhjäksi.
Vaikeinta ensimmäisissä LEM-moduuleissa
oli saada tuhannet järjestelmät ja alijärjestelmät toimimaan yhdessä.
Se oli kuin tanssisali täynnä tanssijoita,
jotka tanssivat eri askelilla musiikkia, joka ei sopinut heistä kenellekään.
JÄRJESTELMÄN INTEGRAATIOTESTI
- Käynnistä TL. - Selvä.
Sammuta neljä suihkumoottoria.
Selvä.
Sammutan neljä suihkumoottoria.
Tämä ei voi olla oikein.
JÄRJESTELMÄN INTEGRAATIOTESTI 2
Kokeillaan vielä kerran.
Selvä.
Voi hyvänen...
Olet yhä enemmän kuin Steve McQueen Suuressa pakoretkessä.
Hassua, että mainitsit sen. Panin neljä miestä kaivamaan tunnelia itäaidalle.
He pääsevät puiden luo sunnuntaihin mennessä.
Olemme valmiita.
Tällä kertaa se saattaa toimia.
Tehdään se.
JÄRJESTELMÄN INTEGRAATIOTESTI 3
- Telemetrian kalibrointi pois päältä. - Selvä.
- Virta pois päältä. - Selvä.
- R&D A pois päältä. - Selvä.
Luojan tähden! Tom, mikä tutkaa vaivaa?
Tom Kelly.
Hei, Lou.
Niin, tiedän...
Tiedän, mitä meillä on vastassa.
Pysymme aikataulussa.
Haluan tietää, pysymmekö aikataulussa.
Jos emme, otan kassakaapista rahaa ja muutan Etelä-Amerikkaan.
Bob.
Kyllä.
- Arnie. - Totta kai.
- John. - Kyllä.
Toinen John.
Valitan. Ohjaamoon tarvitaan vielä kolme viikkoa.
- Mekin tarvitsemme vielä pari viikkoa. - Ja me.
Lisäaika ei olisi meillekään pahitteeksi.
Boliviassa on kuulemma mukavaa tähän aikaan vuodesta.
Tämä on niin paha, etten voi edes vitsailla.
Ehkä olimme aikataulusta jäljessä ja ylittäneet budjetin,
koska budjetit ja aikataulut perustuvat
aikaisempiin projekteihin.
Emme tienneet, paljonko rakentaminen maksaisi tai kauanko siihen menisi.
Tiesimme vain, paljonko meillä oli aikaa
ja että aika oli loppumassa.
LEM 3 oli määrä laukaista syksyllä 1 968.
Moduuli piti toimittaa NASAlle edellisenä keväänä.
Työskentelimme kellon ympäri seitsemän päivää viikossa,
eikä se riittänyt.
Kesäkuussa 1 968 päätimme toimittaa LEM 3:n NASAlle sellaisenaan
ja saattaa työn loppuun Capessa.
En tiedä, miksi hermoilen niin kovasti.
Mikä on pahinta, mitä voisi tapahtua?
Toimitamme LEMin NASAlle,
emme saa sitä avaruuteen, venäläiset ehtivät Kuuhun ennen meitä
ja 10 vuoden sisällä me kaikki elämme kommunismin ankarassa nuhteessa.
Aivan.
Muistatko, kun seitsemän vuotta tuntui pitkältä ajalta?
Muistatko, kun koko jutun piti maksaa vain 500 miljoonaa?
En edes muista aikaa, jolloin sen piti maksaa miljardi.
Valitettavasti LEM 3:n siirtäminen Capeen ei vähentänyt paineitamme.
KENNED YN AVARUUSKESKUS
Siinä on vielä sata vikaa.
- Korjaamme ne ajoissa. - Ette korjaa.
Tätä ei mitenkään saa lentovalmiiksi kolmessa kuukaudessa.
Kuule, Jim.
Se on hyvä kone. Sitä pitää vain hienosäätää. Siinä kaikki.
Sinun ei tarvitse kuiskata. Se ei kuule sinua.
Haluan sen ilmaan yhtä paljon kuin sinäkin.
Tiedän, että aika loppuu. Vuosikymmentä on jäljellä 18 kuukautta,
eikä meillä ole ollut yhtään miehitettyä Apollo-lentoa.
Mutta se ei muuta tosiasioita. LEM 3 ei ole valmis lentämään.
Eikä ole vielä vähään aikaan.
Se on suositukseni päämajalle.
LEM 3 ei ole valmis lentämään,
joten kun Wallyn miehistö lentää komentomoduulilla lokakuussa,
seuraava Apollo-lento on vasta keväällä.
- Aivan. - Tai sitten ei.
Georgella on villi idea.
Kuinka villi?
Frankin lento on peruttu.
Olemme päättäneet uudesta C-Prime-lennosta, joka edeltää teidän lentoanne.
Mikä se lento on?
Lähetämme komento- ja huoltomoduulin ilman kuumoduulia
lentämään Kuun ympäri joulukuussa.
lhanko totta?
Mitä mieltä Frank on?
En ole vielä puhunut hänelle. Puhun ensin sinulle.
En halua menettää miehistösi kokemusta LEM 3:n kanssa.
Siksi lähetämme Frankin tälle lennolle ennen teitä.
Halusin kuulla mielipiteesi ennen kuin kerron Frankille.
Sanoin, että pysymme suunnitelmassa.
Hyvä.
Kuun ympäri lento kuulostaa hauskalta, mutta haluan lentää LEMillä.
Niin Davekin sanoi. Soitin hänelle Downeyyn.
Hän haluaa lentää yksin komentomoduulilla
ja päästä meistä eroon pariksi tunniksi.
En tiedä. Ehkä tämä on virhe.
Ehkä meiltä jää kokematta jokin historiallinen matka.
En tiedä, Jim. Ehkä. Mutta se kuulostaa pelkältä kiertoajelulta.
Meidän lentomme on hauska kaikkine tehtävineen.
Niin, meidän lentomme on hieno.
Edellyttäen, että tuo kapistus lentää.
Syksyllä 1 968 työskentelyä LEM 3:n parissa jatkettiin
ja Apollo-ohjelma nousi viimeinkin ilmaan.
1 1. Iokakuuta, vain muutaman mailin päässä paikasta, missä LEM 3:a hienosäädettiin,
Apollo 7 laukaistiin.
Kaksi kuukautta myöhemmin Frank Borman, Jim Lovell ja Bill Anders
veivät Apollo 8:n historialliselle lennolle Kuun ympäri.
Sillä välin LEM 3:n parissa puskettiin töitä kellon ympäri.
Vuoden 1 969 helmikuuhun mennessä George ja Grummanin tiimi
olivat testanneet jokaisen virtapiirin ja kiristäneet jokaisen pultin.
LEM 3 oli valmis.
KUUMODUULI 3 ENSIMMÄINEN AVARUUSLENTO
- Pidän kutsumerkistä. - Spider.
Se vaikutti sopivalta.
- Entä komentomoduuli? - Gumdrop.
North American toimitti sen siniseen muoviin käärittynä.
Se näytti siltä.
Ehkä sinun pitäisi tulla mukaan ja tarkistaa, että kaikki on kunnossa.
Tulisin mielelläni.
Se on valmis.
Tiedän.
Palataan simulaattoriin.
- Kaunis kone, Tom. - Eikö olekin?
- Onko se sinusta kaunis? - Kuin leivänpaahdin, jolla on jalat,
mutten sano sitä hänelle.
- Odota, Bill. - Minun pitää viedä hänet lentokentälle.
Hän on rakentanut sitä viimeiset seitsemän vuotta elämästään.
Annetaan hänen sanoa jäähyväiset.
Sehän jää sinne ylös.
LEM 3:n osalta työni piti olla valmis.
Minun olisi pitänyt voida istua Houstonissa ja nauttia show'sta.
3. MAALISKUUTA 1969
Mutta laukaisupäivän aamutunteina
yhden LEM 3:n polttoainetankin paine oli huolestuttavan korkea.
LENNONJOHTO AVARUUSALUKSEN ANALYYSISALI
Heliumtankkiko?
Ylikriittinen helium.
- Mikä on tämänhetkinen lukema? - Yhä rajalla.
Mitä se tarkoittaa?
Haluaisimme sen olevan toleranssialueen keskellä, mutta se ei ole.
Mitä voi tapahtua?
Kun LEM lentää pois komentomoduulin luota ja kiihdyttää,
tankissa voi syntyä ylipaine ja varokalvo voi räjähtää.
Menettäisimme heliumia laskeutumisvaiheessa.
He eivät jäisi loukkuun. Heillä olisi yhä nousumoottori.
Mutta lento menisi pilalle.
Haluan kuulla Grummanin virallisen kannan.
Se on yhä sallituissa rajoissa.
Se lentää.
Laukaisua edeltävinä minuutteina
onnistuin unohtamaan hetkeksi tankin paineongelman.
Yritin kuvitella, millaista LEM 3:ssa oli juuri sillä hetkellä.
Astronautit sanovat, että komentomoduulissa on lähtölaskennan aikana
melkeinpä rauhaisaa.
LEM 3:ssa oli varmaankin vielä rauhaisampaa. Kunnes...
Seuraavan 1 0 minuutin ajan oli kuin
LEM 3 olisi ollut rautakaupan maalinsekoittimessa.
Ja kun vaikutti siltä, ettei tärinä koskaan loppuisi, se loppui.
Lennon toisena päivänä
Rustysta tuli ensimmäinen ihminen, joka meni LEMiin avaruudessa.
Myöhemmin sinä päivänä, kun Rusty ja Jim avasivat laskutelineen,
tapahtui jotakin, mikä keskeytti lennon.
Näen telineen edessäni.
Onko turvallista avata laskuteline?
On.
Sekvenssikamera pois päältä.
Aikaa on kulunut 45-1-1-3-5.
Telemetrian kalibrointi pois päältä.
TFl: n virta pois päältä.
TFI pois päältä.
- R&D A pois päältä. - TFl: n virta pois päältä.
R&D-laitteet A pois päältä.
No niin, Deke.
Minun täytyy suositella huomisen avaruuskävelyn perumista.
Selvä, Jim.
Jos Rusty ei tee avaruuskävelyä...
Tiedän seuraukset.
En vain usko, että se olisi turvallista.
Emme voi laittaa sinua painepukuun, jos saatat oksentaa.
Jatkamme tarkastusta huomenna.
Tarkistamme irrottautumatta niin monta järjestelmää kuin voimme.
Sen on vain oltava niin.
Jos Rusty oksentaisi puku päällään, hän tukehtuisi kuoliaaksi
ennen kuin Jim saisi hänet takaisin LEMiin.
Mutta jos Rusty ei testaisi reppua,
LEM ei voisi irrottautua komentomoduulista.
Kun Jim perui avaruuskävelyn, me ymmärsimme, mutta olimme alamaissa.
LEM 3 ei lentäisi.
LENTOPÄIVÄ 3
Seuraavana päivänä NASAssa oli kireä tunnelma.
Mieliala parani hieman, kun Jimin lähetys sai kaikki hymyilemään.
Melkein kaikki.
- Houston, täällä Apollo 9. - Kuuluu, Apollo 9.
Jos ystävämme Grummanilla kuuntelevat,
ehdotan, että seuraavaan LEMiin laitetaan pölynimuri.
Täällä leijuu kaikenlaista.
Selvä, Apollo 9. Välitämme viestin heille.
Muutaman minuutin päästä jopa minä hymyilin.
Näytät parempivointiselta.
Minulla on hyvä olo.
Kuinka hyvä?
Todella hyvä.
Mitä jos menisit ulos?
Hyvä idea.
- Gumdrop, täällä Spider. - Selvä, Spider.
Rustylla on paljon parempi olo ja hän näyttääkin paremmalta.
Hän voisi mennä portaille haukkaamaan raitista ilmaa.
Hei, se kuulostaa hyvältä.
45 minuutin ajan Apollo 9:n jokainen kamera
kuvasi historian ensimmäistä kahden ihmisen avaruuskävelyä.
Rusty seisoi LEM 3:n porrastelineellä
ja Dave kuvasi komentomoduulin luukulla, kun Rusty testasi reppua.
Kun yksi Daven kameroista rikkoutui,
hän meni sisälle korjaamaan sitä.
Rusty sai avaruuskävelyllään jotakin ennen kuulumatonta - vapaa-aikaa.
Kolmen minuutin ajan hän sai vain katsella Maata.
Kun reppu oli testattu,
oli aika katsoa, lentäisikö LEM 3.
Hyvännäköinen kone.
Se ei ole kuin joku F-86.
Se on kömpelö peto.
Mutta se lentää.
Houston, Spider. Valmistaudumme käynnistämään laskeutumismoottorin.
Selvä.
Oli aika nähdä, olinko tehnyt oikean päätöksen
juuri ennen laukaisua.
Tankki toimii kyllä.
Se pitää.
Kaasu 20 prosenttiin.
Hieman kuoppaista menoa.
Eikö ollutkin? Taisimme niellä heliumia.
Kokeillaan uudestaan.
Kaasu 40 prosenttiin.
Houston, Spider.
Kaikki näyttää hyvältä.
Hyvä lento.
Pidä meitä silmällä, Davey.
Selvä. Nähdään kohta.
Jim ja Rusty veivät LEM 3:n 1 1 0 mailin päähän komentomoduulista.
Palatakseen Daven luo heidän piti irrottautua laskeutumisvaiheesta
ja käynnistää nousumoottori.
13 jalkaa sekunnissa.
Yhdeksän jalkaa sekunnissa.
Viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi, sammutetaan.
Selvä. Hyvä poltto, ei jäämiä.
Siinä menee puolet aluksestamme.
Vähän sen jälkeen LEM 3 telakoitui komentomoduuliin.
Sen lento oli ohi.
En ole kuullut tuota laulua pitkään aikaan.
- Oletko valmis, Rusty? - Olen.
Selvä. Nähdään komentomoduulissa.
He eivät varmaan päästä ylös ketään, joka voi tulla sairaaksi.
En tiedä.
Sen sanon,
että ne minuutit, jotka olin ulkona Daven korjatessa kameraa...
Se oli ihmeellistä.
Haluan vain kiittää sinua.
Epäröin vain siksi, etten halunnut sinun tappavan itseäsi.
Yritän olla tappamatta loppulennolla.
Selvä. Nähdään sisällä.
Jep.
LEM 3 lentäisi vielä kerran, mutta sillä kertaa yksin.
Tunneli on suljettu, raketit valmiina.
Kaikki on valmista.
Selvä.
Hei sitten, Spider.
Toivottavasti en jättänyt sinne mitään.
Kun näin LEMin ensi kerran, ajattelin, ettei voi olla totta.
Siitä oppii pitämään.
Se on todella kaunis kone.
Kuuntele. Kuulostan Tom Kellyltä.
Olette oikeassa. Tehtävää on paljon yhdelle lennolle.
Ehkä liikaa.
Jos saamme edes puolet tehtyä, se on menestys.
En malta odottaal
Apollo 9 todisti, että LEM pystyisi lentämään. Ainakin Maan kiertoradalla.
Kaksi kuukautta myöhemmin Tom Stafford ja Gene Cernan veivät Apollo 1 0 -lennolla
LEM 4:n 50 000 jalan päähän Kuun pinnasta.
Katso. Noilla lohkareilla voisi täyttää Galvestonin lahden!
Houston, alus lentää ja olemme täällä alhaalla!
LEMistä oli enää yksi kysymys jäljellä.
Kaikista suurin kysymys.
Seuraava LEM vastaisi siihen.
Kun hyvästelin LEM 3:n, olin kuin ylpeä isä katsomassa,
kun lapsi lähti yliopistoon.
Kun hyvästelen tämän LEMin, olen kuin menneiden vuosisatojen isä,
joka hyvästelee Uuteen maailmaan lähtevän lapsensa.
Joidenkin mielestä se voi olla ylilyövää.
LEM ei ole lapsi. Se on kone, eikä koneilla ole sielua.
Kiljumme leivänpaahtimelle ja annamme autolle nimen,
mutta loppujen lopuksi LEMkin on vain läjä johtoja,
virtapiirejä, muttereita ja ruuveja.
Minun mielestäni jokaisella LEMillä on sielu.
Kaikkien niiden sielu, jotka rakensivat ja suunnittelivat sitä, unelmoivat siitä.
- Mikä numero tämä on? - LEM 5.
- Kiitos, että kutsuitte meidät tänne. - Eipä kestä, herra Houbolt.
Ilman teitä meistä kukaan ei ehkä olisi täällä.
- Joku olisi keksinyt sen. - Ehkä.
Tämäkö on se kone, joka laskeutuu Kuuhun?
Kyllä.
- Miksi tätä kutsutaan? - Tätäkö.
Sen nimi on Eagle.